![]() |
ÖDLEMEN OCH GRODMÄN
Attack mot bilen Varelsen viftade på ett underligt sätt med sina otroligt långa armar och började gå styltigt mot bilen på ett par ben som verkade sakna knän. Dessa ben gick ut från var sin sida om höfterna som på en docka. Under gälla skrik och gurglande läten sträckte gestalten sina långa armar hela vägen runt motorhuven mot bilens rutor. Wetzel plockade fram sin revolver, som han alltid hade i handskfacket, men klarade inte av att skjuta. Istället trampade han gasen i botten och körde över varelsen. Han hörde hur något skrapade till mot bilens underrede, och sedan verkade monstret vara borta. Inga spår Polis undersökte platsen med blodhundar, men kunde inte hitta något utöver det vanliga. Fronten på Wetzels bil var däremot full med repor och underredet mycket riktigt ordentligt skrapat. Detta behöver förstås inte betyda något annat än att Wetzel kört vårdslöst genom en skog, men till denna dag menar han att han inte ljuger om sin upplevelse. Ännu en billist skrämdes av ett liknande väsen följande kväll, lite längre nedåt vägen. 1982 sågs en tre meter lång illaluktande bigfoot-varelse dyka upp ur ett dike i samma område, men denna rapport har annars inget gemensamt med Wetzels upplevelse. Flera monster Monstret i Thetis Lake
Momo med flera Under första hälften av 70-talet kom det många rapporter om Momo; ett människoliknande vidunder som rörde sig i trakten kring Louisiana, Missouri. Enligt några ögonvittnen liknade varelsen en man i grodmansdräkt med simfotsliknande fötter. Under sommaren 1973 såg bosatta i Newton-Lafayette-området, New Jersey, vad de beskrev som en jättelik, människoliknande alligator. Lokalpressen plockade ur traktens indianmytologi fram en berättelse om en människoliknande fisk som aldrig kunde fångas. Under 1977 kom det in rapporter till New York State´s naturvårdsverk om en fjällig människolik varelse, som om skymningen dök upp ur Southern Tier-floden och dess sumpmarker. Tidningsnotiser Då man tittar igenom äldre historier om Bigfoot finner man att flera av dem snarare har med reptilmän att göra. Till exempel berättar en artikel ur Lousville-tidningen Courier-Journal den 24:e oktober 1878, hur en skogens vildman fångades i Tennessee och fördes till Louisville, Kentucky, för att visas upp. Enligt tidningen var varelsen strax över två meter lång, försedd med ögon dubbelt så stora som på en människa, samt täckt från huvud till fot med fiskfjäll. Intressant nog finns det ett par rapporter från Kentucky under oktober 1972, som beskriver en stor ödla, springandes på bakbenen. En annan tidningsnotis från 1937 handlar om ett människoliknande monstrum som kommit upp ur en flod i Saginaw, Michigan. Den fjälliga varelsen lutade sig mot ett träd, och återvände sedan ner i vattnet igen. Vittnet var en fiskare som sades ha blivit knäpp av händelsen. Förskräckliga Träsk-Sluskar Många liknande historier hamnar ofta just i mappen märkt bigfoot, men kryptozoologen Loren Coleman menar att sådana varelser förtjänar en alldeles egen gruppnamn. Biggfootjägaren Ivan T. Sanderson undersökte 1969 en rad bigfoot-iakttagelser i det vidsträckta Deltox Swamp, Wisconsin, men fann att de spår han hittade liknade mer en stor grodfot än något apliknande. Lika klurigt var det med den skygga jätte som hemsökte Honey Island-träsket i Louisiana, och efterlämnade stora tretåiga fotavtryck. Mysterieundersökaren Howard Keel har gett dessa väsen det något förelämpande gruppnamnet Abominable Swamp Slobs (Förskräckliga Träsk-Sluskar), förkortat ASS . Loveland-trollen
Ödlemannen i Florida
Olika versioner Sedan går tidningarnas olika skildringar isär. Några källor talar om varelsens längd som runt tre meter, andra menar att den var ännu längre. Några versioner av historien talar om onaturligt långa armar, eller mossbeklädda armar. En källa hävdar att varelsen höll fast i dörrhandtaget, inte fönstret, och släppte greppet först när bilen kom över 70 km/tim. Ytterligare en källa säger att monstret föll av taket och först sedan jagade Davis till fots. Skakad Davis När Davis nådde hemmet tutade han tills hans föräldrar kom ut. Hans pappa kunde konstatera att bildörren var repad och backspegeln krökt. Till pressen sade han om sonens berättelse: Allt jag kan säga är att min son var vettskrämd den där kvällen. Han var hysterisk, grät och skakade. Det tog ett bra tag innan han lugnat ner sig tillräckligt för att berätta vad som hänt. Fler vittnen Efter det att Chris Davis trätt fram i pressen klev också andra fram för att berätta om sina upplevelser i träsket. Två veckor efter Davis äventyr blev en bil som stod parkerad i träskets utkant ordentligt tilltufsad. Bland annat beskrevs ett djupt hack i kofångaren som ett bitmärke. En byggnadsarbetare som hämtade källvatten i sumpmarken sade sig ha blivit överfallen av en storvuxen varelse, men slutligen lyckats fly ut ur kärret. Två poliser, en av dem en vicesheriff, beslöt sig för att bevaka träsket på lediga stunder, men varje gång de gav sig ut på ett pass hände något i andra änden av området. En mängd soptunnor hade stulits från en soptipp och slitits i stycken över en väg genom träsket. Flera unga träd var också avbrutna. Då monsterjägarna anlände på platsen hittade de en rad märkliga fotavtryck, och tre gipsavgjutningar blev gjorda. Senare samma kväll spolade häftiga regn bort alla spår som kunde funnits där.
Monsterjakt Vid slutet av juli var hela trakten kring Scape Ore-träsket översvämmad av nyfikna människor, bigfootjägare, media och skjutgalna tuffingar. De som besökte området kunde också förse sig upp till öronen med ödlemanknappar, ödleman t-shirts, ödlemankepsar, osv. Många hade snabbt sett till att tjäna pengar på "ödlemannen". Slutet I slutet av augusti rapporterades de sista observationerna, bland dessa en brun fjällig varelse, samt en ödlekvinna. Innan monsterhysterin lagt sig hade orginalvittnet Chris Davis hunnit tjäna 2.200 dollar på att prata med media och skriva sitt namn på t-shirts. Med de pengarna kunde han köpa en egen bil. Flera teorier hade lagts fram om vem ödlemannen kunde ha varit. Förslagen sträckte sig från en storvuxen luffare till djävulen själv. Vad är sant? I det här fallet får man fråga sig om den flitiga mediabevakningen inte gjorde mer skada än nytta. Folks vilja att berätta om sina upplevelser i pressen gjorde att det strax snurrade runt femtioelva versioner av samma historia. Icke desto mindre är fallet med Scape Ore-ödlemannen det mest undersökta i sitt slag. Någonstans i härvan hittar man några upplevelser som inte bör betraktas som strunt. Men vad dessa upplevelser sedan beror på är en annan sak. Vad och varifrån De flesta fall med ASS-varelser har stora likheter. De dyker upp ur vattendrag vid vägar och har en ful ovana att jaga bilar. De beter sig aggressivt mot alla de möter. Vanligen blir folk rädda eller rent av skräckslagna när de ser ASS:arna. De är som en sorts mardrömsfigurer. Och frågan är ju, om de finns, var kan de komma ifrån?
|
|||||||||||
« Tillbaka |